La 650 milioane de km de Terra există un Sistem Solar în miniatură
cu peste 60 de luni rotindu-se în jurul unei puternice planete gazoase.
Culorile fluide si petele au o frumusete stranie,
dar contin furtuni violente si jeturi gazoase.
Ar putea fi aceasta Steaua Bethlehemului ?
Ar putea una dintre lunile sale să ascundă viată sub scoarta înghetată ?
Ne asteptăm să găsim urme de viată pe Europa,
deoarece apa este elementul cheie al vietii.
As merge la pescuit la copcă pe Europa.
As decupa o deschidere, as pune un submarin, să examineze zona, să vadă...
dacă înoată ceva spre obiectiv si linge camera.
Asta vreau să fac.
Oare planeta noastră supravietuieste datorită acestui magnet cosmic ?
Jupiter, planeta gigant.
UNIVERSUL - JUPITER, PLANETA GIGANT S01 E04
Adaptarea Bubuloimare
Jupiter se află la 0,8 miliarde km de Soare.
O imensă sferă misterioasă.
Această minge gazoasă agitată arată ca si opera unui artist,
dar este ceva real.
Jupiter prezintă cele mai exotice modele meteo
observabile în Sistemul nostru Solar.
Jupiter contine 84% hidrogen
si aproape 14% heliu,
cele mai usoare si mai răspândite elemente din Univers,
amestecate într-o masă imensă.
Are de 11 ori diametrul Terrei,
Iar în volumul lui Jupiter încap elegant 1000 de planete ca Pământul.
Jupiter este un "jupân" al Sistemului Solar.
Aproximativ 70% din masa tuturor planetelor se află în Jupiter.
Dacă vorbim de planete, Jupiter e băiatul cel mai mare din cartier
si el este seful, cu adevărat.
Jupiter este cea mai mare planetă din Sistemul Solar.
E vizibilă cu ochiul liber.
O zi pe Jupiter are numai 9,9 ore.
Iar durata unei rotatii pe orbita din jurul Soarelui este de 11,86 ani.
O persoană de 70 de kg ar cântări 160 de kg pe Jupiter.
Sunt nori de furtună, compusi din amoniac, sulf si apă.
Explorarea lui Jupiter ar fi cea mai îndrăzneată misiune NASA realizată până acum.
Este un loc neprimitor, cu temperaturi extreme,
de la înghet la fierbere.
Radiatiile electromagnetice sunt intense.
Pot ucide instantaneu un călător pe această planetă.
Ar fi nevoie de o puternică protectie cu un costum de plumb
iar asta ar face decolarea foarte dificilă.
Avem asadar o serie de provocări tehnice
pentru a transporta oameni pe Jupiter.
O coborâre pe Jupiter... nu va avea loc.
Jupiter este o planetă cu un continut gazos ridicat.
E formată din gaze. Asadar...
nu există o suprafată solidă pe care să cobori si să mergi.
Ati coborî prin nori până când ati fi probabil striviti
de presiunea atmosferei lui Jupiter.
Asta face dintr-o excursie cu echipaj uman pe Jupiter, o adevărată provocare.
Dar dacă am putea merge acolo.
Dr Andrew Ingersoll este o somitate în legătură cu această planetă.
Ne va duce la plimbare.
Avem nevoie de un balon special,
pentru că atmosfera lui Jupiter e formată din hidrogen.
Hidrogenul este cel mai usor gaz.
Iar un balon terestru s-ar scufunda.
Asadar, singurul lucru care ar pluti într-o atmosferă de hidrogen, rece
este hidrogenul cald.
Astfel aveti nevoie de un balon cu hidrogen cald.
În ultimii 10 ani, NASA a dezvoltat
baloane de foarte lungă durată, pentru explorarea robotizată.
Din câte stim, încălzirea hidrogenului este o problemă delicată.
Dar nasterea acestui gigant rămâne o enigmă.
Formarea lui Jupiter rămâne unul dintre marile mistere asociate planetei.
Unii cred că Jupiter ar putea fi o stea ratată.
Ca si Soarele, avea compozitia necesară,
hidrogen si heliu.
Dar nu avea masa necesară pentru a genera presiunea internă si temperatura
determinante pentru fuziunea nucleară.
Astfel, a devenit o planetă.
Avem ipoteza conform căreia a existat un nor în galaxie
care avea aceeasi compozitie ca si Soarele.
Norul a suferit un colaps sub influenta propriei gravitatii iar unele obiecte
au rămas în urmă.
Aceste obiecte au devenit planete.
Iar majoritatea lor au format planeta Jupiter.
Restul, desigur, s-au regăsit în Soare.
Au mai rămas si câteva resturi, precum Terra.
Gazele rotitoare ale lui Jupiter au atras elementele usoare,
ceea ce a determinat o crestere progresivă.
Ca stridia care produce straturi succesive în jurul unui bob de nisip creând o perlă.
Ceea ce gazele si solidele din Jupiter nu pot înghiti,
e refulat în spatiu.
Jupiter e ca fratele mai mare din curtea scolii,
ce te protejează de golanii care vor să se ia de viata ta.
Mie mi se pare ca un tip care aruncă discul acela de plastic - frisbee.
Culege obiecte din spatiu
si de asemenea le aruncă înapoi în spatiu.
În final, tine aceste obiecte în Sistemul nostru Solar,
unde sunt Terra, Marte si Venus.
Eliminând din deseuri,
aruncând altele afară, unele din ele către Soare,
unde se vor fi pierdut pentru totdeauna,
Jupiter a curătat o cale astfel încât celelalte planete să poată
trăi într-un fel în liniste.
Acest fenomen Frisbee este atât de important,
încât e posibil ca Pământul să-si datoreze existenta lui Jupiter.
Influentează traiectoria cometelor a unor meteoriti si asteroizi,
asa că, de-a lungul timpului prezenta lui Jupiter în acel loc,
a dictat soarta interioară a Sistemului Solar.
Prezenta lui Jupiter ar putea fi unul dintre motivele prezentei vietii pe Terra
a caracterului său locuibil si a mediului prietenos
în loc de a fi bombardati de atâtea comete.
Cea mai importantă dovadă a puternicei influente a lui Jupiter
a fost evenimentul desfăsurat pe o perioadă de 7 zile, în iulie 1994.
Cometa numită Shoemaker-Levy 9
năvălea spre Jupiter.
Odată intrată sub influenta lui Jupiter nu mai era cale de scăpare.
O rachetă urma să se intersecteze cu o sferă gazoasă.
Atractia gravitatională a lui Jupiter a fost atât de mare
încât a făcut cometa bucăti
care s-au prăbusit, una câte una.
Fragmentele au asaltat planeta cu o viteză de 60 km pe secundă.
Când observi o rachetă venind cu o viteză supersonică
suferi un soc.
Vedeti nori de materii aruncate în spatiu
de sub locul unde au lovit.
Una din mingile de foc generate de coliziunea cu atmosfera lui Jupiter
a erupt la 2900 km în spatiu.
Dacă Pământul ar fi fost luat la tintă de astfel de proiectile
efectele unei astfel de lovituri ar fi catastrofice, folosind un termen moderat.
Similare cu ale evenimentului care a determinat extinctia dinozaurilor.
Energiile eliberate de impactul cu asemenea fragmente
ar fi de 10-20 de ori mai mari
decât explozia întregului arsenal terestru.
Dacă scoatem planeta Jupiter din peisaj,
si această cometă gigantică intră în Sistemul Solar,
care i-ar fi traiectoria ?
Habar nu avem.
S-ar fi putut strivi de Pământ.
Dacă această cometă ar fi lovit Pământul,
lucrurile ar arăta altfel pe aici.
Expertii cred că loviturile cometelor asupra lui Jupiter
pot fi de 8000 de ori mai frecvente decât asupra Pământului
datorită efectului Frisbee.
Dar acest efect este bipolar deoarece Jupiter nu este selectivă,
Când observă o cometă călătoare o poate atrage si înghiti.
Dar nu se stie unde le poate arunca
iar astfel, cometele pot fi aruncate spre Pământ,
sau spre Soare,
sau în afara Sistemului Solar.
Există un motiv pentru care planeta aruncă deseurile pe care le întâlneste.
Fiind cea mai mare în Sistemul Solar, Jupiter are gravitatia cea mai mare.
Celelalte obiecte sunt ca musculitele,
au propria lor traiectorie care, la pasaj este deviată
de la directia spre Jupiter si de obicei accelerate.
Iar accelerarea poate determina expulzarea lor completă.
Niciun jucător de Frisbee terestru nu ar putea egala aruncarea lui Jupiter.
E mai rapidă decât orice glonte cunoscut.
Aruncă obiecte cu 50 km/sec.
Minunile lui Jupiter sunt greu de pătruns.
Au captivat atentia oamenilor cu secole în urmă.
Oamenii preistorici au remarcat că se misca între stele
si era una dintre planetele pretuite.
Jupiter era mai marele zeilor,
în mitologia romană.
Ar putea exista o trimitere biblică la Jupiter.
Încă de pe vremea când aveam 5 ani îmi amintesc cum spuneau oamenii:
"Asta a fost steaua de la Bethlehem !"
Evident, nu avem cum să stim dacă a fost sau nu adevărat,
dar nici măcar nu e clar dacă steaua despre care vorbim
era o stea izolată sau rezultatul unei alinieri astronomice
a unor obiecte celeste. Nu avem de unde sti asta.
În termeni stiintifici, se numeste conjunctie.
După cum sustin cercetătorii Jupiter si Venus
au apărut ca un obiect luminos, asemenea unei stele, în august, anul 3 î.E.N,
si au devenit vizibile pe cerul nocturn din est.
Galilei, păritele astronomiei moderne,
a realizat primele observatii asupra sistemului lui Jupiter.
Încă din 1610, la numai 18 luni de la inventarea telescopului,
el si-a construit propriul telescop si examina planeta Jupiter.
În 1665, a fost descoperită cea mai importantă proprietate a lui Jupiter.
Giganticul "ochi rosu" era de fapt ochiul unei enorme furtuni
cum încă nu existase pe Pământ.
Aceasta a durat aproape 300 de ani.
Această perturbatie atmosferică e visul oricărui meteorolog.
Marea pată rosie (GRS) de pe Jupiter este cu adevărat enormă.
Dacă am lua Pământul si l-am desface
tot nu ar acoperi complet Pata.
Aceasta este cea mai mare furtună din sistemul nostru solar.
Ca să ne facem o idee, diametrul este de 19000 km.
iar Pământul are un diametru de 12800 km.
Curentii se deplasează rapid pe margini
dar centrul este calm.
Nu seamănă cu un uragan
care are un ochi si curenti turbulenti în centru.
Pata Rosie e mult mai linistită.
Dacă am fi într-un balon ar putea fi o călătorie plăcută.
Dacă putem evita evenimentele la scară redusă
ca furtunile electrice sau turbulentele.
Chiar dacă viteza de deplasare ar fi mare plimbarea ar fi linistită.
Viteza ar fi de 560 km/h.
Cel mai rapid vânt înregistrat pe Pământ avea 281 km/h.
Dar seamănă cu o furtună terestră ?
Este o adunătură imensă de nori turbulenti,
cu fulgere neîntrerupte...
Putem doar modela si imagina tipul de precipitatii
si fenomenele de condensare sub formă de vapori sau diverse gaze.
Vestita Pară Rosie este un sistem de presiune ridicată
care necesită 10 zile pentru o rotatie completă.
E un uragan pe invers, denumit anticiclon,
si asta pentru că se roteste invers
fată de sensul de rotatie al unui uragan clasic.
Nu e singura curiozitate.
Uraganele, asa cum le stim, se formează acolo unde există apă.
Dar în Pata Rosie nu există nicio sursă de apă.
Acest sistem meteorologic nesfârsit se alimentează din altă sursă.
Care anume ?
Marea Pată Rosie a lui Jupiter e un fel de uragan perpetuu.
O furtună colosală, completată de vânt violent si fulgere.
Vânătorii de furtuni ar diviniza-o.
Dr. Tim Dowling de la Universitatea din Louisville
urmăreste fenomene similare aici, pe Pământ.
Pata Rosie este... un fel de...
masă enormă în formă de lentilă sau ou, o chestie imensă care, într-un fel
linisteste fluidele si le comprimă spre un interior mai fierbinte
asa că nu se formează furtuni electrice.
Dar înspre marginile Petei Rosii în special spre nord vest,
se observă unele dintre cele mai îngrozitoare furtuni
din câte există pe suprafata lui Jupiter.
Pata nu are un ochi si nu este alimentată de apă.
Nu există niciun ocean care să o formeze.
Dar ce o face să se deplaseze perpetuu ?
Întotdeauna mi-a plăcut să o privesc ca pe... un mini-vulcan
în interiorul lui Jupiter.
Un fel de vulcan atmosferic.
Dr. Baines crede că gazele mai calde sunt ridicate din străfundurile planetei.
Încercând să scape, ele produc un vârtej.
Astfel eu cred că există energie suplimentară acolo.
Dar e numai o teorie.
Stiinta nu are încă răspunsuri la această întrebare si la multe altele.
Teoriile curente nu pot explica prea bine de ce Pata este atât de bine conturată
si de ce are o localizare constantă.
Iar situatia s-a complicat în timp, pe măsură ce oamenii de stiintă au progresat.
Misterul s-a adâncit, deoarece
în loc ca toate să se rotească molcom, în jurul Petei Rosii,
am observat turbulente,
alte structuri, la scară mai mică, care intră si ies zilnic de acolo,
într-un mod haotic si turbulent
si cu toate astea, Pata Rosie există si continuă să navigheze.
Furtunile de pe Jupiter nu sunt limitate la Marea Pată Rosie.
Pachete de nori dispusi în trei straturi, plutesc si acoperă planeta.
Dacă ne-am afla în atmosfera lui Jupiter, am auzi
tunete foarte puternice. Tunetul călătoreste
de 4 ori mai repede pe Jupiter decât pe Terra.
Cu aproximativ 4800 km/h.
Asadar ploaia cade de două ori mai repede pe Jupiter.
Separarea de sarcini care duce la acumularea sarcinilor pozitive la partea superioară
si a celor negative la partea inferioară a norilor este de 2 ori mai eficientă
pe Jupiter din acest motiv, deoarece ploaia cade de două ori mai repede.
Coloanele de convectie văzute pe Jupiter sunt de trei ori mai înalte.
Se ridică la 50 de km înăltime în timp ce pe Pământ au numai 9-11 km.
Supravietuirea în Marea Pată Rosie ar fi imposibilă,
cu vânturile de 560 km/h.
Prin comparatie, uraganul Wilma,
care detine recordul de viteză a vântului pentru o furtună terestră,
a lovit peninsula Yucatan în anul 2005, ca o adiere,
de 281 km/h.
Vremea noastră este simplă, pe Jupiter este complexă.
Pe Jupiter avem doar
un front de furtună, situat peste altul care la rândul lui e situat peste altul
beneficiind de mult spatiu.
Acestea sunt furtuni în starea lor nativă.
Aceste furtuni se deplasează implacabil prin alt fenomen caracteristic lui Jupiter,
curenti de jeturi extrem de puternice care înconjură planeta permanent.
Cercetătorii abia încep să înteleagă
ce sunt si de unde provin.
Se observă un flux masiv de materie către est
iar asta înseamnă...
că materia se scurge, străbătând un teren de fotbal si jumătate pe secundă.
E o miscare importantă, nu v-ati dori să fiti acolo.
29 de alte centuri si zone de lătime variată se extind din acel punct.
Ele dau planetei Jupiter aspectul caracteristic.
Se miscă în directii diferite, unele spre est, altele spre vest.
Jeturile sunt mult mai mici la latitudini înalte decât la nivel ecuatorial,
În comparatie cu cele de pe Terra curentii de aer sunt incomparabil mai mari,
vânturile sunt mult mai rapide si se deplasează în toate directiile.
Este implicată si perioada de rotatie a planetei.
Jupiter generează multă energie datorită miscării sale.
Natura rotatiei însăsi
face ca Jupiter să nu aibă un singur jet ci mai multe
străbătând planeta în directii opuse.
Astfel se delimitează aceste zone si avem
o versiune exagerată a modelelor meteorologice fundamentale de pe Terra.
Vârtejurile spectaculoase se produc la suprafata norilor, la coalescenta zonelor.
Se consideră că energia care se află în spatele acestui fenomen de centură
provine din temperaturile ridicate din interior.
E un fenomen pe care-l observăm zilnic.
Se pune un vas cu apă pe o sobă iar apa fierbe cu bulbuci
Bulele se ridică de la fundul vasului si încearcă să iasă în exterior
să recircule apa dimprejur...
La fel se întâmplă pe Jupiter, unde avem gaze si lichide
care încearcă să elimine căldura.
Sunt întrebări fundamentale, elemente de fizică elementară
care ar putea explica aceste jeturi.
N-ar trebui să fim capabili să explicăm asta ?
Pământul are un singur jet primar care se deplasează spre est,
si un alt flux major care se deplasează spre vest, alizeele.
Triplati puterea acestora si aveti imaginea jeturilor de pe Jupiter.
Sunt complet diferite de cele terestre. Si totusi...
Să nu zic vorbă mare, nu complet diferite ci doar mult amplificate.
Problema ne-o punem astfel...
Dacă întelegem ce se întâmplă pe Jupiter,
ceea ce se întâmplă pe Terra ar fi floare la ureche.
Misterele lui Jupiter nu se rezumă la planeta însăsi.
Cele mai fascinante elemente se rotesc în jurul ei.
Jupiter are câteva zeci de luni destul de mari pentru a fi vizibile
si probabil că are si mai multe
care sunt prea mici pentru a fi vizibile cu tehnologia actuală
Fără îndoială, vor fi descoperite mai multe, în anii care vin.
Unele dintre luni au dimensiuni comparabile cu planetele.
Asa că Jupiter are propriul său sistem solar în miniatură.
Datorită incredibilei sale atractii gravitationale,
absoarbe asteroizi si alte deseuri spatiale.
Cea mai mare parte sunt ordonate.
Dar sunt si câteva luni care orbitează aleator în jurul lui Jupiter.
E un haos ordonat.
Vă imaginati mai multi alergători
pe pistă, fiecare pe culoarul lui pentru a nu se ciocni.
E ca un fel de mecanică celestă.
Fiecare lună are misterele ei.
Patru dintre cele mai importante luni ale lui Jupiter au fost descoperite de Galilei.
A fost primul care a observat rotatia lor în jurul planetei.
Au fost numite după iubitele zeului Jupiter.
Prima lună majoră pe care o întâlnim este Io,
ea fiind un loc activ, cu multi vulcani.
Erupe mereu.
Aruncând magma la 320 km în spatiu,
Io este o pustulă-minune cu peste 100 de vulcani,
unii de dimensiunea statului California, care par a se stinge si reaprinde.
Ganymede este cea mai mare lună din Sistemul nostru Solar.
De 5 ori mai mare decât Luna terestră. Callisto este cea mai bogată în cratere.
A încasat multe la viata ei.
Apoi este Europa, regina înghetată a regelui Jupiter.
Nimeni nu stie precis cum arată.
Arată ca un ou crăpat.
Arată ca si cum toată suprafata ar fi acoperită de apă
iar la un moment dat, a înghetat si s-a fisurat.
Si credem că acest model se datorează fortelor mareice care au fisurat-o.
Pe cât de extraterestră pare, Europa are regiuni plane si altele deluroase.
De fapt, seamănă foarte bine cu una dintre miraculoasele regiuni înghetate de pe Terra.
Există un lac în Antarctica, numit Vostok, despre care cercetătorii cred
că seamănă cu ceea ce vedem pe Europa.
Antarctica are o scoartă groasă de gheată sub care se află un lac lichid.
Credem că poate fi foarte asemănătoare cu apa înghetată de sub suprafata
pe care o vedem pe Europa.
Dacă treci de scoartă si prin gheată ajungi apoi
la apa lichidă. Suntem convinsi că există apă lichidă acolo.
E singurul loc cunoscut, în afară de Pământ
care are apă lichidă si structuri mari despre care credem că sunt acolo
de mai mult de 1-2 milioane de ani.
Dar unde e apă, ar putea fi si viată ?
Europa, luna lui Jupiter, e plină de secrete.
Ar putea avea chiar izvoare geotermale sub scoarta înghetată.
Există un ocean imens, mai mare decât Oceanul Pacific,
care ar merita să fie plin cu apă.
Toate astea sunt acolo pentru ca unele evenimente să aibă loc.
Prezenta apei înseamnă un singur lucru.
Că e posibil să nu fim singuri.
As vrea să merg la pescuit pe Europa.
As decupa o deschidere, as pune un submarin, să examineze zona, să vadă...
dacă înoată ceva spre obiectiv si linge camera.
Asta as face.
Un cercetător pune la cale o astfel de excursie de pescuit.
În acest laborator în aer liber, din Austin, Texas, sperantele stau într-un robot.
Este conceput pentru explorare
a unor teritorii necunoscute, complet necunoscute,
si pentru căutarea formelor de viată.
Este un "DepthX", prescurtarea de la DEep Phreatic THermal eXplorer.
Testarea sa la această oră, este un scop de moment.
Au planuri mari pentru viitor.
Dacă totul merge conform planului va fi lansat prin 2016.
Va ajunge pe Europa în 2018...
iar prin 2019 vom sti cu sigurantă dacă există viată extraterestră.
Asta-i treaba.
DepthX este inventia inginerului Bill Stone.
Alături de o echipă de cercetători si-au pus reputatia în joc.
Si-au petrecut 6 ani pentru a dezvolta conceptul si pentru a construi prototipul.
Este parte a unui proiect ambitios prin care ar fi trimis în spatiu,
apoi prin 10 km de gheată în oceanul de pe Europa.
Pentru a se separa în atâtea vehicule, este nevoie de
un vehicul parental care să le transporte pe orbita lunii Europa.
Apoi un sistem de abordare...
care ar debarca pe gheată,
apoi un al doilea component al sistemului de debarcare care să topească gheata
pe o grosime de 3-5 km, moment în care s-ar trece la a treia etapă.
Avem nevoie de un obiect cu deplasare rapidă în formă de torpilă,
probabil cu propulsie nucleară.
Care ar străbate mii de km
prin oceanul central de pe Europa.
Este un proiect fezabil ? NASA crede că da.
Agentia spatială vine cu banii si binecuvântarea,
investind în căutarea formelor de viată.
Dacă există viată pe o lună a lui Jupiter, ar putea aceasta merge, vorbi sau zbura ?
Ar putea fi vorba de virusuri sau în cel mai bun caz de bacterii ?
Nu ne putem astepta decât la forme primitive de viată.
Dar ar putea fi alte lucruri pe care le găsim pe Terra, nu avem de unde sti.
Cercetătorii sunt încurajati de descoperirea unor forme de viată stranii dar puternice
care se regăsesc în cele mai ostile locuri de pe Pământ.
De exemplu, viermii tubulari,
trăiesc si se înmultesc într-o beznă absolută.
Presiunea extremă nu reprezintă o piedică.
Aceste creaturi, descoperite în 1977
la câtiva km de suprafată, în falia Galapagos.
Trăiesc în apă, la mică distantă de gurile unor izvoare geotermale supraîncălzite.
Se crede că exact aceste conditii,
întuneric, presiune crescută izvoare geotermale,
sunt prezente si pe Europa.
Ar putea exista izvoare geotermale
care emană căldură si nutrienti
în adâncuri, aproape de miezul lunii Europa,
iar organismele s-ar fi putut hrăni din acest material
precum au făcut-o, probabil, pe Pământul primitiv.
Si dacă nu am găsi viermi tubulari pe sub scoarta înghetată a Europei,
am putea găsi altceva.
Formele microbiene de viată reprezintă cea mai mare parte a vietii terestre.
Ne asteptăm să găsim astfel de forme de viată si pe Europa,
doar pentru că apa este elementul cheie.
Găsirea ei îl frământă pe cercetătorul Bill Stone.
DepthX ar putea răspunde la o întrebare care-i macină pe cei însetati de cunoastere.
Putem programa robotul pentru
a căuta forme de viată
si apoi să adune probe pe baza perceptiilor anterioare ?
Inventia lui Stone e încă în pelinci.
Si în acelasi timp e avansată tehnologic.
E o jucărie tehnologizată cum nu mai există alta
care poate prezenta lumii noastre cum arată altă lume.
Primul contact cu viata extraterestră
ar putea avea loc pe luna lui Jupiter, Europa.
Robotul DepthX, sau mai exact "Hidrobotul",
este conceput pentru a se deplasa si explora
fără ajutor uman.
Totul trebuie făcut de robotul însusi.
Nu-l vom ghida în niciun fel.
Va fi un pas înainte în ceea ce numeste autonomia stiintifică a robotului.
E dat naibii.
Vedeta unei noi "Odisei spatiale".
Pur si simplu
apăsăm un buton si
îl lăsăm să se scufunde si nu-l mai revedem
până nu ne spune ce e acolo, jos.
DepthX va fi capabil să extragă si să analizeze probe, autonom
în timp ce navighează în ocean.
Acest tub mic de aici va prelua probe din apă
si le va stoca în saci de 1 litru, din care avem 5 la bord.
Dar, înainte de a face asta
trece apa printr-o serie de micropompe situate aici, în stânga,
si o aduce în câmpul vizual al unui microscop implementat.
Microscopul preia imaginea
descriind ce se află în apă la o rezolutie de 5 microni.
Putem observa majoritatea formelor de viată microbiană,
între 5 -200 microni, pe ecran.
Robotul va fi folosit pentru a diferentia si a determina dacă există viată
si apoi va preleva o probă.
DepthX si sistemele sale trebuie miniaturizate pentru a lucra în spatiu
si mai trebuie testat sub gheată.
Îl testăm în Antarctica
pentru a fi siguri de functionalitatea totală sub gheată.
Problema existentei vietii pe Europa este probabil cea mai mare necunoscută,
pentru că acea lume ar modifica viziunea noastră asupra Universului.
Dacă această mică lună, situată acolo
în vecinătatea ostilă a lui Jupiter
poate prezenta forme de viată,
asta ar însemna probabil,
că viata există pretutindeni.
Acolo este stiinta adevărată, căutarea formelor de viată este una
dintre cele mai fascinante activităti pe care le putem desfăsura...
nu numai ca oameni de stiintă... ci si ca specie.
Ar fi un salt urias si nu numai pentru omenire.
Si nici numai pentru tipurile de roboti.
Din toate caracteristicile impresionante ale lui Jupiter,
cea mai fascinantă este invizibilă.
Este mult mai mare decât Marea Pată Rosie,
mai dinamică decât benzile de jeturi,
si mai letală decât orice cunoaste specia umană.
Avem cel mai puternic mediu radioactiv
din Sistemul Solar, cu exceptia Soarelui.
Câmpul magnetic al lui Jupiter este cea mai mare entitate din Sistemul Solar.
Este ca o bulă de 750 milioane de km lungime
zumzăind de particule încărcate electric.
Este magnetosfera lui Jupiter.
Soarele e aici, generând vântul solar,
iar vântul solar este format din particule încărcate, protoni si electroni.
Aceste particule călătoresc cu 1,6 milioane de mile pe oră.
Jupiter capturează acesti protoni si electroni,
aceste particule încărcate, asemenea curentilor electrici,
există în spatiu, rotindu-se în jurul lui Jupiter.
Nu există un cuvânt potrivit pentru a descrie
cu acuratete dimensiunea acestui fenomen.
Magnetosfera lui Jupiter este cel mai mare obiect din Sistemul Solar.
E mult mai mare decât Soarele.
Comparatiile sunt cea mai bună măsură
a acestei super-mega-minuni.
Dacă ar fi vizibilă pe cerul nocturn,
ar fi de multe ori mai mare decât Luna.
Este enorm. Chiar dacă
este de 5 ori mai departe de Terra decât Soarele,
tot ar arăta enorm pe cerul nocturn.
Dacă ar fi vizibil, ar lua o formă familiară: un con de vânt.
Într-o directie, este rotund, pe sectiunea dinspre planetă în exterior
iar în cealaltă directie are o coadă plutitoare.
Conul de vânt atinge orbita externă a lui Saturn.
Uzina energetică Jupiter generează un curent de peste 10 milioane de amperi.
Cea mai mare planetă din Sistemul Solar
poate conduce curentul electric si prin ea si în jurul ei.
Această conductivitate generează un fenomen pe care-l putem observa,
când particulele încărcate excitate scapă.
Jupiter prezintă aurore,
atunci când particulele scapă si se zdrobesc de atmosfera superioară si strălucesc.
Asa cum si Pământul are aurore.
Aceste aurore fantomatice sunt de 1000 de ori mai puternice
decât aurorele terestre nordice si sudice.
Măsoară 2000 km diametru.
Dacă am sta sub ele, ne-ar acoperi tot cerul,
deplasându-se cu viteza fulgerului, la 16000km/h.
Câmpul magnetic al lui Jupiter este un monstru care vuieste încontinuu.
Ne vorbeste, chiar acum.
Jupiter...
Gigantul Sistemului Solar are ceva de spus dacă l-am asculta.
Putem auzi ceea ce se numeste "răgetul leului",
Din cauza acestui sunet specific.
Auzim fluierături, sâsâieli...
Fluierăturile se aud cam asa:
Acestea indică dinamica
evenimentelor care au loc în magnetosferă în acest moment.
Dacă mergi pe o autostradă întunecată si pustie,
pe unde lungi s-ar putea prinde
sunetele stranii ale magnetosferei lui Jupiter.
Exploziile sunt scurte, de câteva secunde, sau mai lungi, de câteva minute.
Vin si pleacă oră de oră.
Multe sunete par a fi paraziti, dar din când în când se poate izola câte ceva
care sună ca un ton crescător sau descrescător.
Cei care ascultă sunetele aseamănă aceste spasme sonore cu ciocănitorile
sau cu valurile care se sparg pe plaje. E un sunet perturbator.
Motivul pentru care planeta "vorbeste" a rămas un mister până ce Voyager II
a trecut prin magnetosfera externă, în 1979.
Nimeni nu a înteles pe deplin modul în care sunt generate aceste sunete.
Astfel, acesta este unul dintre lucrurile
la care mă gândeam când am început să mă interesez de Jupiter. Ce se întâmplă
cu aceste emisii radio ?
E unul dintre putinele secrete descifrate ale lui Jupiter.
Asta a răspuns la niste întrebări si a ridicat altele.
Cred că asa trebuie să fie. Dacă nu ai întrebări,
ar fi plicticos si monoton. Asadar...
Cred că motivul pentru care planetele nu-si devoalează usor secretele,
si de asemenea nici Universul, este o parte a jocului,
E ceea ce-l face interesant.
Jupiter continuă să-i uimească si să-i încurce pe oamenii de stiintă.
O surpriză a apărut în 1979, când s-a descoperit că Jupiter are un inel.
Nu e de dimensiunea celor ale lui Saturn, dar e o altă caracteristică fascinantă.
Toate planetele gigantice au inele,
probabil rămăsite de la formarea planetei,
când lunile s-au coagulat din gazul care era acolo
putând fi o lună neformată.
Inelul lui Jupiter provine din materialul aruncat
din una din lunile interioare.
Iar praful este adunat din materialul care
provine din lunile exterioare.
Inelul creste încet, pe măsură ce se adaugă material nou.
Si mai rămâne partea cealaltă a planetei care este un mister.
De ce se tot formează furtunile ?
De exemplu, aceasta e Pata Întunecată.
Primele semne au fost observate în 1997.
Pare un nor sinistru, de două ori cât Terra,
care bântuie în jurul Polului Nord al lui Jupiter.
Mai sunt si alte pete.
Aceste pete au veri mai mici care apar si dispar.
Sunt 3 ovaluri cât 1/6 din dimensiunea Petei Rosii.
Si ocupă aceeasi bandă de latitudine în emisfera sudică.
Sunt acolo din anii '30.
Astronomii amatori le-au văzut formându-se si au rezistat până la finele anilor '90.
Apoi două dintre ele s-au unit, apoi rezultanta s-a unit si cu ultima,
iar acum formează o singură pată.
Si continuă se se transforme.
Acum 6 luni, a devenit rosie,
asa că acum se numeste Mica Pată Rosie,
pentru că s-a colorat. Marea întrebare este de ce s-a colorat.
E o problemă de reactie chimică si de o dinamică particulară
care au loc, fiind abia apărute, si pe care trebuie să le studiem.
Jupiter este o planetă ostilă si nelinistită.
Corpul gazos gigantic si furtunile violente
o transformă în cel mai străin ambient din Sistemul Solar.
Chiar dacă este la 0,8 miliarde km de noi,
putem avea mai multe puncte comune cu verisoara planetară, decât credem.
Cred că lectia pe care trebuie s-o învătăm de la Jupiter este...
Orice s-ar întâmpla în climatul nostru si oricum ar evolua vremea pe Terra,
pe Jupiter se întâmplă mai multe, dar Pământul nu este o insulă,
iar pe Jupiter sunt exemple mai bune care ne explică evenimentele de pe Terra.
Pentru cercetători, Jupiter este regele multor întrebări legate de Sistemul Solar,
si ar putea detine si răspunsurile.
Traducere biotudor@gmail.com
Adaptarea Bubuloimare